Cognitivisme

toc =TEORIES DE L'APRENENTATGE: el cognitivisme = = = = = = =

__1. Principis teòrics del cognitivisme__
El cognitivisme s'ha d'entendre com un corrent pedagògic, basat en la [|psicologia cognitiva]. Dins d'aquest corrent es poden trobar diferents models educatius. L'inici del cognitivisme es troba a la dècada de 1950. [|Noam Chomsky] va iniciar la "revolució cognitiva" el 1959 en una crítica al conductisme i una crítica més general a l'empirisme. Podem afirmar que el cognitivisme és fruit d'una reacció al conductisme. El conductisme es centra en observar la conducta humana davant d'un estímul mentre que el cognitivisme té en compte la ment humana i els seus processos (pensament, resolució de problemes i memòria).

Aquesta teoria assumeix que l'aprenentatge es produeix a partir de les experiències viscudes, com una representació de la realitat. Per tant, resulta molt important com es produeix l'adquisició de les representacions del món. Tot el que és aprés es guarda a l'estructura cognitiva o memòria. Són processos d'assimilació i acomodació. Aquesta estructura dóna doncs gran importància a la memòria. Existeixen altres formats d'aprenentatge, però de categoria inferior.

Té una concepció de la persona com a processador actiu de la informació. A través de guardar i organitzar la informació adquirida es pot arribar a la seva reorganització i reestructuració, és una construcció dinàmica del coneixement. S'acomoda les estructures del coneixement a la nova informació. El coneixement canvia, no com a elements aïllats sinó com a estructures de las que formen part, per tenir més qualitat, per les pròpies necessitats internes de reestructurar els nostres coneixements (o portar-los a equilibri). No es un canvi mecànic, si no que requereix d'una implicació activa. Aquesta està basada en la reflexió i la presa de consciència per part de la persona.

Actualment la forma de processar la informació del cognitivisme es troba qüestionada pel [|sistema dinàmic] ([|dynamical systems]) i la perpectiva de la filosofia del cos ([|embodied cognition])

Per entendre el cognitivisme hem d'entendre la forma que té de entendre la memòria des de la perspectiva de la psicologia cognitiva

media type="youtube" key="grZuwo_YlY0" height="300" width="373"

Els principals objectius de la [|pedagogia] cognitivista son 1) que el estudiant pugui desenvolupar capacitats per aprendre i aquestes serveixin per a resoldre problemes 2) mitjançant l'aprenentatge individual i intern la potencialitat cognitiva del estudiant ha de desenvolupar-se 3) al transmetre els nous coneixements a la memòria de llarg termini aquesta s'amplia i modifica resultant un un èxit el proces d'aprenentatge 4) per obtenir coneixement s'han d'estructurar i codificar internament els [|imputs] (tenint presents els coneixements previs) 5) l'aprenantge es crea propiciant un canvi en el coneixement intern del alumne i afavorint l'utilització d'estratègies apropiades 6) Assegurar l'aprenentatge en el procés intern i individual per a adquirir coneixement.

En el cognitivisme l'estudiant és el subjecte actiu del canvi. Aquest estudiant (subjecte) ha de ser entès de tres formes 1) és el receptor de l'aprenentatge 2) és l'iniciador, monitoritzador, executor i avaluador del canvi 3) en l'estudiant (com a lloc) és on es produeix el canvi. El fet d'aprendre és canviar. Transforma l'estudiant segons els inputs que rep. El fet d'aprendre és evolucionar del no saber al saber, augmentant la xarxa de coneixements. El coneixement és extern a l'estudiant i per adquirir-lo s'ha de representar en la seva ment. Podem dir que l'aprenentatge es l'adquisició i representació concreta i exacte del coneixement extern. Per afavorir el procés l'estudiant ha de rebre els inputs de l'exterior i així poder ordenar correctament el coneixement. Es fa necessària la interacció social per dur a terme aquest model. Ha de relacionar-se amb tot els elements, altres estudiants i professors. Aquesta relació afavoreix l'ampliació i correcta estructuració dels coneixements. El professor esdevé l'encarregat de ordenar correctament i facilitar la informació al alumne.

__4. El rol del docent__
El rol del [|docent] en el cognitivisme és un paper asimètric ( en relació al binomi docent-discent). Ha de mantenir un equilibri entre la dependència que té el estudiant del professor, encarregat d'estructurar el coneixement (inputs) al temps que facilita l'aprenentatge correcte d'aquest, i l'autonomia que ha de tenir l'estudiant per realitzar el procé d'aprenentatge de forma activa i autònoma. En la seva relació amb l'estudiant a l'hora de preguntar/facilitar un mètode de reflexió per adquirir informació trobem tres fases: 1) l'ús de la memòria o record 2) en un cas pràctic l'aplicació o en un teòric la generalització 3) execució o resposta.

Segons Ertmer i Newby els docents han de 1) entendre que cada estudiants o persona que està aprenent té un transfons diferent que afectarà al resultat del seu aprenentatge 2) determinar la manera més efectiva en la qual organitzar i estructurar la nova informació per tal de treballar de forma efectiva amb el transfons i experiències de cada alumne 3) utilitzar el feedback durant el aprenentatge per tal que la nova informació estigui efectivament i eficientment assimilada i/o entesa en la estructura cognitiva del estudiant.

Segons David Ausubel el paper del docent és el d'identificar els conceptes bàsics organitzar-los i estratificar-los per tal que puguin desenvolupar el seu paper de organitzadors avançats.El professor organitza i passa la estructura al alumne. És un aprenentatge per recepció.

__5. Els criteris i instruments d'avaluació__
L'avaluació dins del cognitivisme millora el procés objecte d'avaluació a través de donar informació i reformar l'acció didàctica. Té el seu centre principal en el procés i l'objectiu és establir un nivell d'aprofitament de l'estudiant. També ho es trobar els errors, més important trobar els més rellevants primer, i solventar-los a través del proces de aprenentatge. L'avaluació es du a terme entre la diferencia d'opinions de les parts (professors, alumnes,etc.). Els instruments són l'observació sistemàtica, les entrevistes, els informes, llistes de control, diaris d'aprenentatge, qüestionaris, gravacions i altres sistemes que permeten enregistrar i avaluar sistemàticament amb una escala de valors predefinida.

És una contraposició a l'aprenentatge de memòria o mecànicament ( aprenentatge sense sentit). L'ús del mot "significatiu" s'entén des de dos definicions:

1) contingut amb estructuració lògica o sentit lògic. Es dóna quan els continguts no són arbitraris, són clars i tenen un contingut organitzat, evident i lògic.

2) material que pot ser aprés de forma significativa. És un sentit psicològic. Relació que s'obté dels continguts a partir del desenvolupant psicològic del estudiant i de les seves experiències prèvies.

A l'aprendre es realitza un trànsit entre el sentit lògic cap el sentit psicològic. També es pot dir que un contingut lògic es fa significatiu per el estudiant. És el sistema d'aprenentatge més idoni per a guardar grans quantitats d'informació. Ja que es comprés i no només es reté la informació. Per Ausubel l'estructura cognitiva és un conjunt de idees preexistents al nou aprenentatge. El nou aprenentatge s'estableix per subsumpció. A partir dels aprenentatges ja establerts més generals es passa a un coneixement més específic. L'estructura cognitiva ha de ser capaç de discrimina els nous coneixements i establir diferencies significatives. Els conceptes en la part més general (superior) són més abstractes i poc a poc es van convertint en més concrets. Hi ha una relació entre tot el coneixement de la persona en forma de xarxa. Es una estructura similar a la que es pot trobar en la creació de materials didàctics en l'actualitat tipus multimèdia.

Per tenir aprenentatge es fan necessàries tres condicions:
 * 1) Significat lògic: pugui ser relacionat amb els coneixements ja existent.
 * 2) Significat psicològic: el nou coneixement s'ha de relacionar amb coneixements previs del alumne.
 * 3) El estudiant ha de tenir una actitud predisposada a l'aprenentatge de forma activa.





El model de Gagné, aprenentatge taxonòmic de Gagné, es troba a mig camí entre el conductisme i el cognitivisme. La seva forma de processar d'informació té la base en la posició semi cognitiva de l'escola [|Tolman] juntament amb parts de [|Skinner] i Ausubel. El seu ús esta fonamentat en guiar professorat en la planificació d'instrucció. Segons Gagné l'instrucció i l'aprenentatge esdevenen dos llums en una mateixa teoria. Les condicions externes poden influir sobre el procés d'aprenentatge. Per tant es important coneix-les i ser capaços de valorar-les. El propi procés d'aprenentatge esta dividit en vuit fases: 1) motivació 2) comprensió 3) adquisició 4) retenció 5) record 6) generalització 7) execució 8) feedback. Per a Gagné es important l'a nàlisi de les funcions, la motivació intrínseca, l'aprenentatge significatiu i el reforç. Per a cada tipus d'aprenentatge es necessitaran diferents capacitats, així doncs hi ha una concepció dinàmica de les necessitats i s'han de tenir en comte les habilitats intel·lectuals, les estratègies cognitives, les actituds, la informació verbal i la destresa motora.

Segons Gagné el procés ha de seguir un camí dividit en nou etapes.


 * 1) Captar l'atenció.
 * 2) Informar dels objectius.
 * 3) Activar els coneixements previs.
 * 4) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Que el material sigui correctament presentat (claredat).
 * 5) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Guiar l'aprenentatge.
 * 6) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Aplicació de la informació apresa per tal de demostrar la bona qualitat dels coneixements adquirits.
 * 7) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Feedback o retroalimentació.
 * 8) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Avaluació.
 * 9) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Repetir i practicar els coneixements adquirits en diversos ambients.

<span style="font-family: Verdana,sans-serif;"> media type="youtube" key="qyTyBc5Bhsw" height="325" width="404"

**J****erome Bruner**
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**Jerome Seymour Bruner** nascut el 1915, és un psicòleg estatunidenc. Se'l considera un dels principals autors de la [|psicologia cognitiva] i també del Constructivisme. Actualment, Bruner és professor de la New York University School of Law. Les idees de Bruner estan basades en la [|categorització]. Per aquest autor, percebre, conceptualitzar, aprendre o prendre decisions són activitats que impliquen categoritzar. Segons Bruner, les persones interpreten el món en termes d'igualtats i diferències i suggereix un sistema de codificació pel qual les persones formen organitzacions jeràrquiques de categories relacionades, com en la taxonomia de Bloom. També va suggerir que hi havien dues maneres de pensament: el pensament narratiu i el pensament pragmàtic. El pensament narratiu és seqüencial, orientat per l'acció i guiat pels detalls. El pensament pragmàtic transcendeix les particularitats per assolir un pensament sistemàtic i categòric. En la seva recerca sobre el desenvolupament dels infants (1966), Bruner va proposar tres maneres de representació: representació enactiva (basada en el pensament) representació icònica (basada en imatges) i representació simbòlica (basada en el llenguatge). Aquestes maneres de representar no es troben per separat sinó que estan integrades i les unes es tradueixen en les altres. D'aquesta manera, quan fem un nou aprenentatge, el coneixement primer es representa de forma enactiva, posteriorment icònica i finalment en forma simbòlica. La manera més efectiva de retenir aquesta adquisició és l'anomenat aprenentatge per descobriment, de manera que es pugui copsar el nou coneixement d'una forma pròpia i autònoma.

media type="youtube" key="r2H_swMUlOg" width="425" height="350"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">__Fonts d'informació__

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Hung, D. (2001). Theories of learning and computer-mediated instructional technologies. //Educational Media International//. doi: 10.1080/0952398011010511 4

Ertmer, P. and Newby, T. (1993). Behaviorism, cognitivism, constructivism: Comparing critical features from an instructional design perspective. //Performance Improvement Quarterly, 6// (4), 50-72. Retrieved February 9, 2009, from []

R. Sun, (2008). The Cambridge Handbook of Computational Psychology. Cambridge University Press, New York. 2008.